Елен Сиксу
Елен Сиксу Hélène Cixous | |
френска философка и писателка | |
![]() 23 септември 2011 г. | |
Родена | |
---|---|
Националност | ![]() |
Учила в | Парижки хуманитарен факултет[1] |
Философия | |
Регион | Западна философия |
Епоха | съвременна философия |
Школа | Френски феминизъм |
Интереси | литературна теория |
Повлияна | Жак Дерида, Зигмунд Фройд, Жак Лакан |
Литература | |
Жанрове | роман, есе, драма |
Награди | „Медиси“ (1969) |
Повлияна | Зигмунд Фройд, Жак Лакан, Жак Дерида |
Семейство | |
Уебсайт | |
Елен Сиксу в Общомедия |
Елен Сиксу (на френски: Hélène Cixous, френско произношение: [elɛn siksu]) е френска професорка, феминистка писателка, поетеса, авторка на театрални пиеси, философ, литературна критичка и реторик.[2]
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Родена е на 5 юни 1937 година в Оран, Алжир в еврейско семейсъво. Баща ѝ Жорж Сиксу е лекар, който умира от туберколоза в 1948 година.
Основни трудове
[редактиране | редактиране на кода]- Смехът на Медуза (на български в сб. Времето на жените, С., 1997), на френски, Le Rire de la Medusa (1975), l'Arc
- Истории (1975)
Влияния
[редактиране | редактиране на кода]Сред известните имена, оказали влияние върху Елен Сиксу, са Жак Дерида, Зигмунд Фройд, Жак Лакан и Артур Рембо.
Отношения с Жак Дерида
[редактиране | редактиране на кода]Съвременници и приятели до смъртта на Дерида, интелектуалците Дерида и Сиксу са израснали и двамата във френски еврейски семейства в Алжир и споделят „принадлежност, изградена на изключването и непринадлежността“ – неалжирци, отречени от Франция, техният еврейски произход е акумулиран или не толкова явен. Книгата на Сиксу Портрет на Жак Дерида като млад еврейски светец засяга тези въпроси.
Чрез деконструкцията Дерида въвежда термина логоцентризъм, който все пак не е създаден от него, но това е концепцията, която обяснява как езикът се опира на йерархична система от ценности, които остойностяват изговорените думи за сметка на писаното слово в Западната култура. Тази идея за бинарни опозиции е съществена за позицията на Сиксу по отношение на езика.
Сиксу и Люс Иригаре комбинират идеята на Дерида за логоцентризма и лаканианските символи на желанието и създават термина фалологоцентризъм. Този термин се фокусира върху социалната структура на езика и бинарните опозиции, които са централни за означаването в езика, при което фалическото се привилегирова и жените са дефинирани само с техните липси, тук логиката не е А-B, а А (мъжко) и ¬A или не-A (женско).
Идеи
[редактиране | редактиране на кода]Текстът се основава на следните опозиции | |
---|---|
По-висш | по-нисш |
Активност | Пасивност |
Слънце | Луна |
Култура | Природа |
Ден | Нощ |
Баща | Майка |
Глава | Сърце |
Понятен | Чувствен |
Логос | Патос |
Форма | Материя |
Изпъкнал | Вдлъбнат |
Стебло | Равнина |
Потенция | Фертилност |
Мъж | Жена |
Библиография
[редактиране | редактиране на кода]Художествена проза
[редактиране | редактиране на кода]- Le Prénom de Dieu (Grasset, 1967)
- Dedans (Grasset, 1969)
- Le Troisième Corps (Grasset, 1970)
- Les Commencements (Grasset, 1970)
- Neutre (Grasset, 1972)
- Tombe (Seuil, 1973, 2008)
- Portrait du Soleil (Denoël, 1974)
- Révolutions pour plus d'un Faust (Seuil, 1975)
- Souffles (Des femmes, 1975)
- Partie (Des femmes, 1976)
- La (Gallimard, 1976)
- Angst (Des Femmes, 1977)
- Anankè (Des femmes, 1979)
- Illa (Des femmes, 1980)
- Limonade tout était si infini (Des femmes, 1982)
- Le Livre de Prométhéa (Gallimard, 1983)
- Déluge (Des femmes, 1992)
- Beethoven à jamais ou l'Existence de Dieu (Des femmes, 1993)
- La Fiancée juive de la tentation (Des femmes, 1995)
- Osnabrück (Des femmes, 1999)
- Le Jour où je n'étais pas là (Galilée, 2000)
- Les Rêveries de la femme sauvage (Galilée, 2000)
- Manhattan (Galilée, 2002)
- Tours promises (Galilée, 2004)
- Rencontre terrestre (avec Frédéric-Yves Jeannet, Galilée, 2005)
- L'amour même: dans la boîte aux lettres (Galilée, 2005)
- Hyperrêve (Galilée, 2006)
- Si près (Galilée, 2007)
- Cigüe: vieilles femmes en fleurs (Galilée, 2008)
- Philippines: prédelles (Galilée, 2009)
- Ève s'évade: la ruine et la vie (Galilée, 2009)[3]
- Double Oubli de l'Orang-Outang (Galilée, 2010)[4]
Есеистика
[редактиране | редактиране на кода]- L’Exil de James Joyce ou l'art du remplacement (Grasset, 1968)
- Prénoms de Personne (le Seuil, 1974)
- La Jeune Née (U.G.E., 1975)
- Le Rire de la Méduse (L'Arc, 1975 – rééd. Galilée, 2010)
- La Venue à l’écriture (U.G.E., 1977)
- Entre l’écriture (Des femmes, 1986)
- L'Heure de Clarisse Lispector (Des femmes, 1989)
- Karine Saporta, en collaboration avec Daniel Dobbels et Bérénice Reynaud, (éditions Armand Colin, 1990) ISBN 978-2200372064.
- Hélène Cixous, photos de racines (avec Mireille Calle-Gruber, Des femmes, 1994)
- Voiles (avec Jacques Derrida, Galilée, 1998)
- Portrait de Jacques Derrida en jeune saint juif (Galilée, 2001)
- Le Voisin de zéro: Sam Beckett (Galilée, 2007)
- Abstracts et brèves chroniques du temps. I. Chapitre Los (Galilée, 2013)
- Ayaï ! Le Cri de la littérature (Galilée, 2013)
Пиеси
[редактиране | редактиране на кода]- La Pupille (Cahiers Renaud-Barrault, 1971)
- Portrait de Dora (Des femmes, 1975)(Mise en scène, scénographie, décor et costumes de Simone Benmussa. Création au Théâtre d'Orsay, Paris (saison 195/76). – Londres 1979.
- La Prise de l'école de Madhubaï (Avant-Scène, 1984)
- L’Histoire terrible mais inachevée de Norodom Sihanouk, roi du Cambodge (Théâtre du Soleil, 1985; nouvelle édition corrigée 1987)
- L’Indiade, ou l’Inde de leurs rêves, et quelques écrits sur le théâtre (Théâtre du Soleil, 1987)
- Les Euménides d’Eschyle (traduction, Théâtre du Soleil, 1992)
- La Ville parjure ou le réveil des Erinyes (Théâtre du Soleil, 1994)
- Et soudain, des nuits d'éveil (Théâtre du Soleil, 1997)
- Tambours sur la digue, sous forme de pièce ancienne pour marionnettes jouée par des acteurs (Théâtre du Soleil, 1999)
- Rouen, la Trentième Nuit de Mai '31 (Galilée, 2001)
- Les Naufragés du fol espoir (Théâtre du soleil, 2010)
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ 097966487 // Система за университетска документация на Франция.
- ↑ Bertrand Leclair, Hélène Cixous, Encyclopædia Universalis.
- ↑ Marine Landrot, Eve s'évade Архив на оригинала от 2016-08-13 в Wayback Machine., рец. в Telerama.fr, 12/09/2009.
- ↑ Откъс от Double Oubli de l'Orang-Outang, сайт на изд. Galilee.
![]() ![]() |
Тази страница частично или изцяло представлява превод на страницата Hélène Cixous в Уикипедия на английски. Оригиналният текст, както и този превод, са защитени от Лиценза „Криейтив Комънс – Признание – Споделяне на споделеното“, а за съдържание, създадено преди юни 2009 година – от Лиценза за свободна документация на ГНУ. Прегледайте историята на редакциите на оригиналната страница, както и на преводната страница, за да видите списъка на съавторите.
ВАЖНО: Този шаблон се отнася единствено до авторските права върху съдържанието на статията. Добавянето му не отменя изискването да се посочват конкретни източници на твърденията, които да бъдат благонадеждни. |
|
- Френски литературни теоретици
- Еврейски писатели
- Френски писателки
- Френски есеисти
- Френски философи
- Философи от 20 век
- Философи от 21 век
- Деконструкция
- Университет „Корнел“
- Преподаватели в Парижкия университет
- Носители на ордена на Почетния легион
- Почетни доктори във Великобритания
- Френски феминистки
- Евреи феминисти
- Евреи във Франция
- Пие ноар
- Родени в Оран